🇱🇹 Як Литва стала історією успіху, роль енергетичних напоїв у ЗСУ — Old York Times #77
Плюс: масштабний проєкт NYT «Що втратила Україна»
Привіт! Продовжуємо моніторити англомовний медіапростір і розповідати важливі історії про Україну та світ.
У цьому випуску:
як Литва стала європейською історією успіху;
роль енергетичних напоїв в українській армії;
масштабний проєкт The New York Times «Що втратила Україна»;
ключові тези із Digital News Report від оксфордського Reuters Institute, найбільшого щорічного дослідження онлайн-медіа.
У Bloomberg вийшла колонка британського автора Адріана Вулдріджа про неочікуваний успіх Литви — шлях від радянського поневолення до однієї з найбільш динамічних країн Європи.
«Сорок років тому Литва була бідною провінцією Радянської імперії. Сьогодні її ВВП (з урахуванням паритету купівельної спроможності) становить 90% від середньоєвропейського — на рівні з країнами Південної Європи... Відколи Литва приєдналася до ЄС у 2004 році, її реальний ВВП на душу населення зростав швидше, ніж у будь-якій іншій країні ЄС, окрім Чехії. За паритетом купівельної спроможності ВВП на душу населення зріс на 229% у період з 2004 по 2020 рік».
Вулдрідж відвідав Вільнюс і поспілкувався із очільниками найбільших литовських компаній, які популярні й у Західній Європі. Він згадує маркетплейс Vinted, який допомагає продавати вживані товари; гіганта в сфері кіберзахисту Nordsec Ltd, виробника популярної програми NordVPN; фінансову компанію TransferGo та інші.
Автор виділяє три сектори, де литовські компанії особливо успішні — фінтех; лазери та оптика; фарма та біохімія. Також потенціал мають військові технології (мілтех) і туризм.
Як невеликій країні, яка має п’ятидесятирічний спадок радянського гніту і розташована поруч із агресивними Росією і Білоруссю, вдалося досягти успіху?
Свою роль зіграли грамотні реформи у пострадянську добу, але також ключовими були два міжнародні об’єднання, куди так хоче потрапити Україна — ЄС та НАТО.
«Перехід від командно-адміністративної до ринкової економіки став можливим завдяки рішучій поведінці двох інституцій: Європейського Союзу і НАТО. Європейський союз надав очевидні переваги, як-то допомога у відновленні занепалої інфраструктури країни і доступ до одного з найбільших ринків світу. Що не менш важливе: модель торгівлі, заснована на правилах і вільна від корупції. НАТО гарантувало безпеку в одному з найнебезпечніших регіонів світу.
Відкриті кордони дозволили першому поколінню пострадянських литовців здобути навички в західних університетах і компаніях. Якийсь час здавалося, що відтік мізків може позбавити країну найздібніших людей. Але відтік мізків перетворюється на циркуляцію мізків: у 2020 році потік людей став позитивним [тобто більше людей приїхали ніж виїхали]. [Фінтех-компанія] TransferGo є більш динамічною завдяки тому, що базується як у Лондоні, так і у Вільнюсі».
Читати повну статтю (~10 хвилин на прочитання)
У The New York Times вийшла стаття про роль енергетичних напоїв в українській армії.
Енергетики на кшталт Red Bull чи новинки «Воля» від Моршинської незамінні для військових — вони замінюють каву у складних польових умовах, де складно знайти можливість нагріти воду.
Як каже один солдат в інтерв’ю NYT, «коли треба пройти три, чотири чи сім кілометрів. І ти несеш 40 кілограмів спорядження. І ти весь в поту. І ти не їв і не спав три дні. Якщо ти не п’єш це пійло, звідки ти візьмеш енергію для останнього ривка?»
Як пише автор, «російське вторгнення докорінно змінило життя в Україні і збільшило попит на швидку порцію кофеїну, яка не потребує кафе, окропу, кавового горнятка чи пакетика чаю». Це стосується й цивільних, які часто недосипають через російські ракетні атаки чи загальну тривогу.
Високий попит корисний для ринку. Як пише автор, «енергетичні напої стали однією із небагатьох позитивних історій в українській економіці [під час війни]». Продажі зросли на 50% з початку відкритого вторгнення.
Водночас надмірне споживання може шкодити, особливо для військових. «Бача, сержант української піхоти, розповів, що один з його літніх солдатів, який мав проблеми з серцем, помер минулої зими. У підрозділі задалися питанням, чи могло це бути пов'язано з його звичкою випивати по 10 банок на день. Бача розповів, що чоловіка знайшли мертвим у туалеті з енергетиком у руці».
Але й відмовитися від енергетиків вони не можуть. «Деякі солдати кажуть, що краще братимуть з собою в бій енергетичні напої, ніж хліб. За словами інших, вони стали валютою на фронті», а також найпопулярнішим подарунком.
Читати повну статтю (~6 хвилин на прочитання)
The New York Times разом з групою американських науковців зробили масштабний проєкт «Що втратила Україна». Вони взяли супутникові зображення і проаналізували будівлі, знищені та пошкоджені внаслідок російського вторгнення.
Загалом з початку відкритого вторгнення пошкоджено понад 210 тисяч будівель в Україні. Половина з них — на Донеччині і Луганщині; особливо багато в Маріуполі.
Зокрема внаслідок російської війни пошкоджено чи знищено:
106 лікарень та поліклінік (з них 18 у Маріуполі);
109 церков та храмів (34 у Маріуполі);
708 шкіл, коледжів та університетів (237 у Маріуполі).
Більше того, автори наголошують, що ці цифри консервативні і, скоріш за все, нижчі, ніж реальні. І, звичайно, вони зростають з кожним днем.
Крім мап та цифр, стаття розповідає про руйнування на прикладі Мар’їнки, міста на Донеччині, яке постраждало особливо сильно, та кількох індивідуальних сімей звідти.
«Загальноосвітня школа № 1, де багато українських дітей вчилися писати, була рознесена вщент. Православний собор, де вінчалися пари, повалено. Обсаджені каштанами вулиці, якими гуляли покоління, молокозавод і харчосмакова фабрика, де працювали люди, краєзнавчий музей, будівля Мар’їнської райдержадміністрації, магазини і кафе — визначальні місця для багатьох поколінь — перетворилися на безликі руїни.
Збитки обчислюються мільярдами, але справжня ціна набагато вища. Мар'їнка була громадою. Мар'їнка була живою історією. Мар'їнка була життєдайним джерелом для сімей майже 200 років. Вона знищена, і мар’їнчани не можуть знайти себе поза нею».
Повна стаття (~15-20 хвилин на прочитання і перегляд)
Цього тижня вийшов Digital News Report від оксфордського Reuters Institute, найбільше щорічне дослідження онлайн-медіа у кількох десятках країн.
На жаль, як і раніше, Україна там лише як тема, а не як досліджуваний ринок. Але все одно є багато цікавого про медіа в Європі, США й інших країнах.
Кілька ключових тез:
Роль Фейсбуку у споживанні новин продовжує падати (що є результатом свідомого рішення платформи Цукерберга — менше фокусу на новинах, більше на розважальному контенті). У нього немає одного очевидного замінника, але зростає роль месенджерів (WhatsApp, Телеграм) і особливо відео платформ (YouTube, TikTok, Instagram Reels).
Відео стає все більш важливим форматом для споживання новин. Традиційним медіа складно боротися із індивідуальними інфлюенсерами, які розповідають про новини легко і неформально.
Зростає відсоток людей, які уникають новин (у дослідженні 2024 року це 39% респондентів, що на кілька відсотків більше, ніж минулого року). Одна з причин — люди «втомилися» від теми України🙃 (і також війни в Газі).
Відносно небагато людей платять за доступ до новин онлайн. Загальний показник — 17% серед респондентів з-поміж 20 заможніших країн. Лідирує, як і у всьому іншому, Скандинавія.
Новинні подкасти — «bright spot» для медіа. Вони все ще досить нішеві, але приваблюють цінну аудиторію: молодшу, більш заможну.
Детальніше:
Мій огляд для The Fix (англійською)